MAGIC BOX uvádí
Subtitles by sub.Trader subscene.com
-Kurva! -Tudy!
Emilie!
Vyřešte lidi.
Cédricu! Mounire!
Ustupte stranou, prosím.
Emilie, uklidni se.
Klid.
Emilie, to jsem já, Malik.
Cédricu, pojď mi pomoct!
To bude dobré. Dýchej.
To je ono. Dýchej.
Teď vstaneme. Na tři.
Vstaneme? Stoupneme si?
Poslouchej mě. Jsme u tebe.
Poslouchej mě.
To je ono.
Podívej, je tady Sadio.
Už je dobře, Emilie.
Ne. Tak.
Vzhledem k mimořádné události dochází ke zpoždění na trase...
Ahoj, Josephe.
Zatáhl jsem omylem za záchrannou brzdu.
-Já vím. Neublížili ti? -Jsem nevinný.
Já vím. Neboj.
Tak pojď. Jdeme.
-Jdeme. -Pane, prosím vás! -Ano?
Okamžik. Neudělal to poprvé, že?
Už se ti to někdy stalo?
Já už ani nevím, ale nebojte, teď jsem tady a doprovodím ho.
Smí jezdit sám metrem?
My teď děláme nácvik a musí si tu trasu několikrát projet...
-Víte, že ráno jezdí MHD i další lidé? -Ovšem. Omlouvám se. Mrzí nás to.
-Nespolupracoval. Krotili jsme ho čtyři. -Chtěl mě kousnout.
To se mi nechce věřit! Josephe, že jsi pána nechtěl kousnout?
-Jsem nevinný. -Já vím.
On vůbec nemá násilnické sklony.
-Můžu bouchat mámu? –Ne.
Rád takhle vtipkuje.
Dělá to naschvál, aby mě dostal do rozpaků.
Na shledanou. Pojď.
Děkujeme.
Jen ještě - ve které stanici za tu záchrannou brzdu zatáhl?
Uprostřed mostu před Kennedyho stanicí.
Děkuju. Na shledanou.
Uprostřed mostu, to je dobré. Kennedyho je další stanice.
-Už jsme blízko. -Jo. Mám z tebe radost.
-Dáme to? -Jo. -Dáme. Pospěš si.
-Ukážeš mi ponožky? -Ne. -Můžu ti dát hlavu na rameno?
-Můžu bouchat mámu? -Ne, nemůžeš.
-Máma se nebouchá. -Přesně tak.
VÝJIMEČNÍ
-Máš ty proužkované? -Co? -Ponožky.
Tak jdeme.
-Zatáhl jsem omylem za záchrannou brzdu. -Já vím. -Už jsme blízko.
Těsně před stanicí, uprostřed mostu.
-Dáte si kávu? -Ne, Hélène, mám strašně schůzek.
Ale no tak. Na chvilku.
Ale vážně jen na chvilku.
Když budeš bouchat mámu, Bruno už nepřijde
Dívá se teď pořád dokola na staré reklamy. Uklidňuje ho to.
Upekla jsem ananasový koláč, který vám chutná, Bruno.
Ne, děkuju... Jste zlatá.
Pár jednoduchých úkonů a...
-To je pro vás. -To je moc.
Když je to ten ananasový...
Praktická, úsporná a mohutná.
Děkuju, už musím jít.
-Aspoň si sundej boty. -Proč vedle? -Aby je neukradli.
-Co když je ukradnou? -Budeš bez bot.
Ty už se na to bruslení těšíš. Nemůžeš se dočkat.
Já si taky obuju brusle a půjdeme bruslit spolu.
Ne moc, aby to neškrtilo.
Mathieu, podívej se na mě.
Cédricu...
Bacha, ne ostřím proti tělu. Kopne tě a máš ho v sobě.
Nebouchat, Garance.
Obujeme brusle.
-Jdeš pozdě. -Nemohl jsem to najít.
Přišels ve zkušební době podruhé pozdě. Potřetí se to nestane, jasné?
Jo.
-Co máš za boty? -Co?
Jakou máš velikost?
-Nevím. 43. -Nevím. 43.
Sadio!
Podej mi brusle 43 pro Dylana.
Počkej, co to je? Nepřišel jsem sem bruslit.
A cos myslel, že budeme dělat na kluzišti? Točit obručí?
Jestli chceš pracovat, vezmi si brusle, a jestli ne, tak jdi a nemarni můj čas.
Jdeme! Všichni na led!
Je u nás téměř půl roku. Vyhodili ho z půl tuctu ústavů.
Vypadal líp, ale včera zranil dva ošetřovatele.
-Diagnóza? -Obzvlášť těžký autismus.
-Rodiče? -Rozvedení.
Matka je nemocná a hospitalizovaná. Otec je úplně v koncích.
Dost složitá situace.
-Dobrý den. -Dobrý den.
Valentine.
Ahoj.
Já jsem Bruno.
Podáš mi ruku?
Valentine?
Nechceš vstát? Že bychom se prošli?
S boxerskou helmou mám vždycky problém.
Vypadá to všelijak, já vím. Ale v jeho případě je to pokrok.
Když se bouchá, není to jen jako.
V posledním zařízení byl přikurtovaný od rána do večera. I tak si ubližoval.
Musí se hýbat, musí na vzduch. Aspoň jednou týdně.
Potřebuje odtud nutně pryč, jinak se zase zhorší.
-Nějak to vyřeším. -Myslela jsem si to.
Laprade je nezletilý. Byl v ústavu, náklady neřeší zdravotní odbor.
Tohle se řeší přes sociálku.
Ahoj, Menacheme.
Zavolám na úřad pro mentálně postižené, aby nám to poslali, a ozvu se.
Dobře, díky.
Pane Harochi, to je paní Diabaté, maminka právě přijatého Ibrahima.
-Těší mě. -Mě také. -Proběhlo to v pořádku? -Ano.
-To jsme rádi. -Děkuju. -My se uvidíme. -Ano, za chvíli.
-Ahoj, Mendeli. -Ahoj, Bruno.
-Jak to proběhlo s Ibrahimem? -Dobře.
-Fabrici, máš chvilku? -Hned.
-Kdo jsou ti dva? -Inspektoři.
-No jo, to je dneska. -Jo.
-A je to v pohodě? -Jasně.
Dobrý den.
Á, to bude jablečný koláč!
Nazdar, Salimato. Jak je?
Ne moc cukru.
To bude prima svačinka.
Dobrý den.
-Ahoj, Mindy. -Ahoj, Bruno.
-Bruno! -Ano?
Četla jsem to, ale na tu vycházku z nemocnice nikoho nemám.
-Určitě ne? -Ne, strávila jsem tím dvě hodiny.
Zkuste Malika.
-Zavolám mu. -Co Joseph?
-Těsně před stanicí uprostřed mostu. -To už je kousek. -To jsem mu říkal.
Haló? Dobrý den, paní Angèle.
Říkal jsem vám, že to nějak vyřeším. Ozvu se.
Co se stalo?
Je to jen flek. Je tady pan Fratti. Máte s ním schůzku.
-Teď? -Ano, máte to v kalendáři.
Sdílený kalendář máme proto, aby se podle něj chodilo na schůzky.
Já vím.
Kouknete se do telefonu a zjistíte, že máte v 11 schůzku s panem Frattim.
Ale aby to fungovalo, musíte se na to koukat.
-A co Fratti? Jakou má náladu? -Po 16 kávách? Perfektní.
Neomlouvej se. Vůbec na tebe hodinu nečekám.
-Dáš si kafe? -Nevtipkuj a posaď se.
Odlož to, posaď se a poslouchej mě.
Ráno dorazili inspektoři.
Já vím.
Je to v pohodě.
Co znamená, že je to v pohodě?
Uklidni se, proběhne to jako vždycky. Chvíli budou čmuchat a nazdar.
Tihle jsou jiní!
Alberte, jestli budeš křičet, jdu pryč. Mluv se mnou normálně.
Tihle jsou jiní. Nejsou z kraje. Tohle jsou vyšší šajby.
Tohle jsou vysocí úředníci, vyslaní přímo z ministerstva zdravotnictví.
Říkám to dost klidně?
Když mluvíš takhle mírně a klidně, je to mnohem lepší.
To je paráda, protože vůbec klidný nejsem. Víš, co je to GISV?
Generální inspekce sociálních věcí.
Cílem návštěvy je zjistit, zda lze organizaci udělit povolení,
či je nutné alternativní řešení.
Víš, co je tou alternativou?
Mám ti to přeložit? Tou je, že to tady zavřou.
Jdou po tobě. Nabíráš moc lidí.
Koukni, kolik máme výplatních pásek. Nevím, kde vezmeme na náklady.
Bereš moc dětí a moc utrácíš. Čeho je moc, toho je příliš.
GISV v baráku nevěstí nic dobrého.
Bruno, já ti nevyhrožuju,
ale jestli chceš, abych ti dál dělal účetnictví, požádám tě o jednu věc.
Přestaň ode dneška všem říkat, že to nějak vyřešíš.
Tím začni.
Co ty tady děláš? Nemáš být na hudebce?
-Pojď se mnou. -To je v pohodě.
Já jsem pochopil, cos mi přišel říct, Alberte. Takže to nějak...
Prostě vymyslíme. Chápeš, ne?
Takhle je to super, Cédricu. To je ono.
-Díky. -To je přesně ono.
Co dodat? Jsi zkrátka profík.
Začíná ti to jít.
Dvakrát si to objeď, ať se naučíš chodit včas.
Pružnost, styl, elegance. Jsem okouzlen!
-Fakt? -Jo.
Jelení skok mi ještě úplně nejde, ale piluju ho.
Četl jsi moji zprávu? Máš pro mě někoho na tu vycházku?
Mám tady jednoho zelenáče, potřeboval by do terénu. Mohlo by to jít.
Kde je?
Dylane!
Pojeď sem!
Pojeď!
-Pojedu s vámi. -Budu rád.
-Pojedu. -Pojeď.
Je to místo nočního hlídače.
Přesně, čtyři dny v týdnu.
-Od kolika do kolika? -Od 22:00 do 7:00.
Jsou to čtyři byty, musíš hlídat všechny. 19. obvod na severu Paříže.
Rovnou ode dneška.
Zavolej mi. Ne jako minule, kdy už ses neozval.
-Je na něj spolehnutí? -Jasně.
A hlavně dneska večer může.
Vypadá klidněji. Zkusím to znova.
Zavolám si a přijdu.
Valentine, jdeš s námi?
Jen na 10 minut. Pohladíme si koně.
Bude se ti to líbit.
Času máme dost.
Jsme na čerstvém vzduchu.
Klidně tady budeme celé odpoledne.
Až budeš u koní, určitě nebudeš chtít pryč.
Valentine.
Valentine, musíš vystoupit.
-Co děláš? -Ne, pojď ven.
Nenuť ho. Mluv s ním. Snaž se ho přesvědčit.
Ale nenuť ho. Čas určuje on.
Tak asi pojedeme.
Počkej.
Valentine.
Dal by sis trochu coly?
Tak pojď.
Dej si.
Pojď.
Je tvoje.
Tak vidíš.
-Tak co bude? Už je pozdě. -Ještě pět minut.
Teď ses napil.
Půjdeme na koníky?
Pojď, Valentine.
Když už jsme tady, neprojedeme se na poníkovi?
-Co, Dylane? -Jako vážně?
Ne. Až příště, když budeš sekat latinu.
Můžeš je odvést. Díky moc.
-Děkujeme, dobrý den. -Dobrý den.
Klid, klid.
Klid, Valentine.
Příští týden pro tebe zase přijdeme.
Pojedeme ke koním, a když budeš chtít, projedeš se na nich.
Slibuju, že přijedeme.
Ahoj, Valentine.
Copak je? Pojď.
Docela to šlo.
Návrat bude těžký. Když uviděl nemocnici, začal vykazovat známky stresu.
Mohli bychom zase v úterý. V jaké fázi je jeho řízení?
Byla tady paní ze sociálky. Podle rodiny by byl jeho návrat domů nebezpečný.
Není plnoletý. Budou chtít ústavní péči.
-Kolik máme času? -Asi dva týdny.
-Máte pro něj místo? -Určitě to vyřeší, viď?
Ano.
Co tam dělá?
-Mám ho odvést? -Jdu tam.
Hned jsem zpátky.
-Hned se potom vrať. -Jo.
Ahoj.
Co tady děláš?
S kým tady jsi? S vychovatelem nebo pečovatelem?
Rozumíš mi?
Já jsem Ludivine.
Tohle si vezmu.
Dáš mi to?
Dej mi to.
Někdy si to zase půjčíš.
Tak pojď, já tě odvedu na oddělení pro mladistvé.
Dylane!
Co tady provádíš?
-Už hodinu tě hledám. -Šel jsem se jen porozhlédnout.
Vy jste tady spolu? Promiň. Spletla jsem se. Ty jsi nemluvil.
Myslela jsem... Omlouvám se.
-Neruším vás? -Vůbec. Klidně tady buď.
Nechci narušit nemocniční lásku na první pohled, ale už jdeme, jo?
Jsi v pořádku?
-V pohodě? -Jo. -Chováš se divně.
Podej mi desky s obrázky.
-Kolik tomu Valentinovi je? -Asi 13 nebo 14.
Už teď jsou tady namačkaní. Máme plno. Další dítě se sem nevejde.
Myslel jsem, že to nějak uděláme, třeba dáme na zem matraci,
-ale zdi asi neposuneme. -No právě.
-Bruno? -Ano? -Máte chvilku? -Jistě.
Nechci vás otravovat, ale už je čtyřiadvacátého.
Lidi se ptají, co je s výplatou.
Vím, máme trochu skluz.
-Prověřím to. -Díky.
Jo a musí se vyměnit plexisklo na televizi. Victor do něj vrazil hlavu.
Já vím, máš hlad, ale neboj, už to bude.
Za chvíli bude jídlo.
Týden říkám Bikashovi, ať to opraví.
Já vím. Má plné ruce práce v Rue Petit, mění tam všechny radiátory.
-Bruno! -Ano.
Já Bikashovi zavolám.
Někdo za vámi přišel.
Dobrý večer.
Jsem soused seshora. Nedávno jsem se nastěhoval.
-Vítám vás. Kdybyste něco potřeboval... -Ne, díky. Proto jsem nepřišel.
Ale říkal jsem tamtomu pánovi,
že už tři hodiny slyším pravidelné rány, jako když někdo tluče kladivem.
U nás je to slyšet, je to nepříjemné. Je pozdě. Kdybyste opravy odložili...
Jistě. Omlouvám se. Zařídím to.
-Amino! -Ano? -Jdi za Musawirem, prosím tě.
Menacheme.
Ahoj, Menacheme.
Musíme řešit jídlo. Omlouvám se.
Musíme probrat jídelníček.
-Dobrý večer. -Dobrý večer.
-Už se to vyřešilo. -Děkuju, říkal jsem tomu pánovi,
-že je to velice... -Amino! -Okamžíček.
Dobrý večer.
-Hedi. Posílá mě Malik. -Ty jsi Hedi? -Jo.
-Pojď, provedu tě. -Na místo nočního hlídače.
Já vím.
Ještě jednou se omlouvám. Vyřešeno.
-Ono to totiž trvalo tři hodiny... -Chápu.
-Menacheme? -Ano?
Kdybyste zítra přišli o půl hodiny dřív, bylo by to super.
Děti měly hlad a bylo to fakt na hlavu.
Měli jsme problém s dodávkou, ale to se vyřeší, dá-li Bůh.
Snad dá rychle. My bychom rádi.
-To my všichni, že? -Jo.
Děkujeme, že jste nás přijal, pane Marchetti.
-Asi jste psali kdekomu. -Tisícům šéfů firem..
-Dostali jste hodně odpovědí? -Stůl se pod nimi zrovna neprohýbá.
Proto jsem na vás trochu naléhal.
Když jsem zjistil, že se s vámi budu moct sejít...
Joseph je ve vašem oboru talent.
Talent? Opravujeme pračky.
A upřímně nevím, jestli zvládneme jeho profil.
Pane Marchetti, my Josepha známe a staráme se o něj poměrně dlouho.
Kluk, jako je on, nemá po osmnácti moc možností.
Něco vám navrhnu.
Neztrácejme čas. Vezměte ho na týden nezávazně na zkoušku.
-Já ne že bych nechtěl... -On má obrovský potenciál.
-Mohl by vyřizovat drobné pochůzky. -To je skvělé. Jak by to vypadalo?
Máme ještě jednu pobočku.
Dali bychom mu materiál, jel by čtyři stanice metrem...
Ano, ale radši bych ho nejdřív vyzkoušel tady v dílně.
Jeho svět jsou pračky. V tom je zručný.
Pochůzky se můžou zkusit potom.
Ale jinak funguje? Zvládne jet sám metrem nebo autobusem?
Pardon.
Haló? Ano.
Ne.
Ne, řekli jsme ne.
Řekli jsme, že se to nesmí. Už jsme o tom několikrát mluvili.
-Máma se nebouchá. -Přesně tak
Na shledanou, jste moc laskavý.
Omlouvám se. Tak co, pane Marchetti?
Zkusíte to s ním?
Nic neslibuju. Týden na zkoušku. Souhlasíte?
Jistě. Děkuju. Jdu mu to říct. Bude rád.
Připomínám, že sraz byl v 18:00. Je 18:45.
Chápu, že všichni nemáte anglické vychování, ale já taky ne.
Když přijdete pozdě, omluvte se. A aspoň trochu přesvědčivě.
Nemluvte mi o zácpách a problémech s metrem. Berte, nebo nechte být.
Pořád dokola opakuju, že Přístav funguje jako krabice s nářadím.
Přijdete, naučíte se pravidla, zaškolíte se.
Učím vás dovednostem, ne způsobům.
Mounire?
-Jsi vzhůru? -Jo.
-To je tvoje potvrzení od lékaře? -Nó.
Tím mám omluvit tvoji nepřítomnost na zkoušce minulé úterý?
-Byl jsem nemocnej. -Jo?
Jsi génius. Nejen, že jsi to padělal, ale ještě jsi tam napsal špatné datum.
Nepadělal, byl jsem nemocnej.
Tak to jsi věštec, protože víš, že za dva týdny budeš mít...
...chronickou střevní chřipku.
Neprotahuj to. Co se stalo?
-Zaspal jsem. -Jo?
Ta zkouška byla ve tři odpoledne.
Nemůžu za to, mám pořád letní čas.
Příště to padělej pořádně. My ty vaše historky známe.
Věšíte nám bulíky na nos, všechno okecáváte, balamutíte nás.
Ale my bychom rádi, Mounire, abyste se posunuli dál.
Pokud ne, tak asi neuškodí připomenout,
že ta místnost není velká a dveře jsou blízko, takže je určitě najdete.
Teď probereme vaše denní hlášení.
Musíte být schopní v terénu, ale taky to musíte umět písemně zaznamenat.
Budete dělat ve stacionářích a nemocnicích. Tohle musíte zlepšit.
Píšete mi OK, když je něco v pořádku.
-Nebo BTW, když chcete něco dodat. -To jsou zkratky.
Ale vy nepíšete sms.
A dejte mi pokoj se slovem „boží“.
Bowling byl boží. Bruslení bylo boží.
Existujou snad i další slova. A taky víc sloves.
Když už o tom mluvíme, přečtu vám Dylanovo hlášení. Je působivé.
Dávejte pozor, bude to rychlé.
Bilo to dobré. S měkkým i po b.
Jsi tady krátce, ale budeš si muset rozšířit slovní zásobu.
Nechci po tobě román, ale mohl bys ta dvě slova trochu rozvést?
Prostě to bylo dobré.
Můžeš tu větu klidně rozvinout.
Nebo se odvaž, dej tam podmět, přísudek a předmět a vyčaruj větu.
-Kam jdeš? -Chceš to zkratkou nebo větou?
Ale dveře našel.
Tak.
Josephe, tady tě vysadím a večer tě na stejném místě vyzvednu, ano?
-Dobře. -A pojedeme kam? -Na tancování. -Přesně tak.
-Ta kravata ti moc sluší. -Škrtí mě. -Jo?
Máma říká, že do práce je to dobré.
To je pravda. Povolím ti ji.
-Je to takhle lepší? -Ano.
Teď půjdeš do dílny
a budeš chtít pana...
-...Marchettiho. -Skvěle.
Vysvětlí ti, co máš za úkol, a ty to přesně uděláš.
Můžu mačkat všechny čudlíky na pračkách?
Všechny ne.
Jen ty, o kterých ti pan Marchetti řekne, že smíš.
-A když se zeptají, jak jsi přijel? -Metrem. -Přes jakou stanici?
-Saint-Lazare. -A pak? -Porte de Champerret. -Jo!
-Vytřeš všem zrak? -Vytřu všem zrak. -To doufám.
Ale ne doslova.
Mám rád, když se směješ.
Nebudeme si vyznávat lásku celý den. Máš práci.
Běž.
Neběhej!
Neběhej.
Josephova školní docházka byla chaotická.
Do normální školy chodit nemohl. Jeho záchvaty všechny děsily.
Museli jsme hledat jiné řešení.
A našli jste ho?
Ne. Žádné. Vlastně ano. Přestala jsem pracovat. To bylo jediné řešení.
-Úplně? -No ano.
Řekla byste nám, co se dělo poté?
Poté přišla puberta. Joseph byl stále agresivnější.
Bouchal, kousal, všechno házel z okna. Komunikoval jen pomocí násilí.
Byli jsme s manželem úplně bezradní.
Snažili jste se pro něj v té době najít místo v nějakém zařízení?
Ano, ale nikde ho nechtěli.
Nebo vlastně ano, ale na to radši nemyslím.
-Řekněte nám to, je to důležité. -Chvíli byl v Horizontu v Mureaux.
-Co se tam stalo? -Aby ho zvládali, cpali ho léky.
Risperdal ve velkém. Dřív byl živý a usměvavý.
U nich byl jak bez ducha.
Joseph se nikam nehodil. Byli jsme v bezvýchodné situaci.
Pak manžel dostal nápad, že Josepha pošleme na prázdniny.
Říkal: Musí na vzduch!
Obešel všechny organizace. Klepal na všechny dveře.
Všichni ho odmítli.
Až se jednou večer vrátil s tím, že mu jeden pán řekl ano.
-Bruno Haroche. -Ano.
Už tenkrát se staral o děti s poruchami chování?
Ne, pořádal klasické tábory.
Manžel mu popsal naši katastrofální situaci
a Bruno z nějakého důvodu řekl ano.
Joseph odjel na tři týdny na hory.
Nebylo to jednoduché, ale vrátil se jako vyměněný.
Díky tomu pak Bruno založil svoji asociaci.
-Joseph byl první? -Ano.
Proto mají s Brunem...
Jak bych to popsala?
Výjimečný vztah.
Bruno vytvořil postup.
Když má Joseph záchvat agresivity, musí se z toho vymluvit.
Když to na něj jde, mluví.
Často mluví o mně. Ptá se, jestli mě může bouchat.
-A pak to přejde. -Aha.
Paní Duboisová, chápeme těžkosti, jimž jste museli čelit,
ale musíme vám sdělit, proč jsme za vámi přišli.
Provádíme inspekci.
Organizace Hlas spravedlivých totiž dosud nemá oficiální povolení
ani souhlas k vykonávání své činnosti. Chápete, že je to problém?
Ano, to chápu.
Ale něco vám řeknu.
Myslívám na mladé rodiče, kteří zjistí diagnózu svého dítěte.
Nikdo mi neřekl, že musím přemýšlet dlouhodobě.
Člověk se s tím pere ze dne na den.
Jako malí jsou ještě roztomilí.
Člověk nemyslí na to, že budou dospělí.
Ale časem, když vyrostou, se na ně lidé dívají jinak.
Pro mě se lidé dělí na dvě kategorie.
Jsou ti, co se na vás nedívají a neposlouchají vás, a ostatní.
A věřte mi, že těch moc není.
Takže nějaké povolení...
-Proběhlo to dobře? -Proběhlo to dobře.
Proč máš ten plášť?
-Nechám si ho. Líbí se mi. -Fajn.
Dneska jsem pro tebe přijel, ale vždycky to nepůjde.
-Budeš zase jezdit metrem, ano? -Ano.
-Dělals všechno, cos měl? -Ano.
-Ano? -Chci tam zůstat.
Ano?
Líbí se mi, když mi Brigitte říká: Na shledanou.
Brigitte? Kdo to je?
Je děsně sympatická.
To je prima, ale soustřeď se hlavně na práci.
Budu se soustředit na práci.
A na Brigitte.
Dobře.
Prima.
A cos dělal přesně za práci?
-Mačkal jsem všechny čudlíky. -To je fajn. -Brigitte se smála.
Pojď do auta, probereme to potom.
Jsou normální?
Když vás zavřou, nebudou mít těch 40 dětí kam dát.
Taky jsme měli inspekci.
Jakmile pochopí, o co jde, hned couvnou.
Tohle není obyčejná inspekce.
Je to policie ve zdravotnictví.
Přitvrdili.
Máš děti přes noc v bytě. Nemají to pod kontrolou.
To je pro ně problém a riziko.
Bruno, neuvěřitelná náhoda. Sestřina kamarádka ze Štrasburku
je zrovna tady v Paříži. Třeba by sem mohla na chvíli přijít.
Je tady kousek, zavolal bych jí.
Je svobodná jako ty...
Menacheme, jsi moc hodný, ale ne, teď se to nehodí.
-Není to šiduch jako minule. –Zavolej jí.
Vidíš! Není to šiduch.
-Vždyť mě znáš. Bude to na úrovni. -Právě, že tě znám.
-Zavolej jí. -Super.
-Co blbneš? Nemám na to náladu. -Šiduch je v hebrejštině past?
-Ne, dohodnutá schůzka. Seznamování. -A vážná, nebo jen...
Jsi normální?
-To byla rychlost. -Fakt nebyla daleko.
Myriam, to je můj kamarád Bruno.
Chodí často, je to dobrý zákazník.
Nemá ženu. Je svobodný jako ty.
Už je to dlouho. Roky se ho snažíme udat,
ale už jsme ho pěkně dlouho s žádnou ženou neviděli.
-Děkuju za představení. -Tak já jdu. Zásnuby mi ohlaste předem,
mám děsně práce, tak abych si na to udělal čas.
Maliku, kafe máš na baru.
Rozumím.
Jste ze Štrasburku?
Je ze Štrasburku.
Tohle klapne.
Díky, Menacheme.
-Dobrý večer. -Dobrý večer.
Promiňte.
-Omlouvám se. Josephe? -Ne! -Jo.
Moc mě to mrzí.
Omluvte mě.
Ne, Josephe, nemůžeš bouchat mámu.
Posaďte se.
Těší mě. Malik.
Myriam.
Tohle je můj první šiduch.
Budu k vám upřímný. Kdyby to mělo být vážné, ať je to na pevných základech.
Myriam, já jsem muslim.
-Vážně? -Praktikující muslim. -Tak to je v pořádku.
Ale to není všechno.
-Jsem ženatý a mám tři děti. -Taky praktikující?
Ne, Josephe, to nemůžeš!
Protože jsem venku...
Tak já půjdu. Váš kamarád je velice zaneprázdněný.
A já...?
Já jdu.
Na shledanou.
-Já jdu. -Omlouvám se.
Ne, nemůžeš.
Je zácpa, ale my to naženeme. Už se to pomalu rozjíždí.
Děkuju a omlouvám se. Zatím.
U něj doma to taky nikdo nebere.
Dělá si ze mě prdel? On to snad dělá naschvál.
Volá mi Emiliina máma. Co jí mám říct?
Jedeme.
Tamhle je!
-Sorry, nejelo metro. -Nastup si.
Jedeme kvůli tobě o 25 minut pozdějc.
Víš, co to takhle ráno znamená?
Ty rodiny jsou v prdeli! Rodiče čekají, aby nám dali děti a jeli do práce.
Navíc na tebe ve špitále čeká ten kluk.
Dochvilnost je základ. To přece víš.
Vy jste jak karikatury!
Snažíme se nedbat na předsudky, ale vždycky se nám to vymstí.
Z plezíru přijdeš o půl hodiny později, abych si moc nemyslel.
Přestaň mi nadávat. Linka C 20 minut nejela.
-Můžu za to? -Nekecej.
Metro, autobus, vlak.
Všichni pořád melete to samé.
Mám toho po krk.
Jasně, povzdechni si.
Dělá to na mě dojem. Tvař se nadřazeně. Víš, kdo já jsem?
Co koukáš? Ještě to probereme. Říkal jsem ti, že potřetí máš utrum.
Kam jdeš?
Zase našel dveře.
-Ahoj, Alexisi. -Ahoj, Alberte.
-Promiň, měli jsme cestou problém. -Nevadí. Léky a všechno má v tašce.
-Ahoj, Alexisi. -Měj se.
Všichni pozdravíme Alexise.
-Jak mu je? -Nic moc. Zpoždění to nezlepšilo.
-Promiň.Tak večer, Alberte. -Ahoj, Maliku.
Jedeme.
-Omlouvám se za zpoždění. -To nic.
-Jak je, Valentine? -Pojď.
Tohle je Valentin. Bude dnes dopoledne výjimečně s námi. Pozdravte ho.
-Jeho pečovatel s vámi není? -Dylan? Odjel na dovolenou.
Na shledanou.
Mounire, pás.
Skáčeme.
Dobře. Bezva.
Poskakujeme. Paráda.
Teď utvořte dvojice, vždycky klient a pečovatel.
Děláme známé cvičení zápěstími.
To je ono.
Pěkně opatrně.
Pomalu.
Dej mi ruce. Prima.
Sledujte svého svěřence. Dělejte to podle něj.
Pomalinku.
Dobře, Emilie.
Dělejte to s nimi.
To je celé.
Pěkně jako vždycky.
Každý ve svém rytmu a podle sebe.
Opatrně.
Výborně.
Teď přejdeme na ramena.
Někomu to jde rychleji, někomu pomaleji.
Výborně.
A stále spolu.
Emilie, toč hlavou.
Paráda.
Moc hezky.
A dozadu.
To je ono.
Výborně.
Co se děje? Prosím vás, pusťte ho. Nechte ho na pokoji!
-Co pozdravit? -Zdravím!
Pusťte ho. Jste na něj tři a on je úplně neškodný.
-To je směšné! Pusťte ho! -Nekřičte a dejte si nádech, výdech.
Uděláte mi na nástupišti rychlokurs meditace?
Pusťte ho. Josephe, pojď sem.
-Tak už dost. -Musíme sepsat protokol.
Klidně. Dělejte svoji práci. Já dělám svoji.
Dělá to 200 eur.
A buďte rádi, může to být až 3750 eur.
-My jsme děsně rádi. -Už jsme blízko. -Jo.
-Zarámujeme si to. -Bezva.
-Mějte se hezky. -Děkujeme.
-Co se stalo? -Někdo zatáhl za záchrannou brzdu.
Nedělá to náhodou pořád ta samá osoba?
Kdo?
Jednou toho budeš muset nechat.
-Ano? -Už to neudělám.
Slibuješ?
Tak jdeme.
Cédricu! Jdi za Valentinem.
Ty vole, nech mě!
Uklidni se. Dej hlavu dolů a mačkej to.
-Ty vole, rozjebal mi nos! -Mluv slušně.
Nejsme v divadle. Pokračujte.
Ukaž.
Nezlomil ti ho.
Drž si to.
Když ti to do večera opuchne, půjdeš na rentgen. Morgane, lékárničku.
Tak vidíš. Splatil jsi dluh.
Ráno tě neviděl a dělal si starost. Jako ta pěkná terapeutka Ludivine.
Dej hlavu dolů a nešij sebou.
Tak ještě jednou.
-Co se stalo? -Byl problém v metru.
A tak?
Zatáhl jsem omylem za záchrannou...
-A tak... -A tak se omlouvám... -A tak se omlouvám, že jdu pozdě.
Omylem jsem zatáhl za záchrannou brzdu.
Ne. Jen se omluv.
Omlouvám se, pane Marchetti. Už nebudu tahat za záchrannou brzdu.
To neříkej. Podrobnosti vynech. Jen se panu Marchettimu omluv, víc nic.
Omlouvám se, Bruno.
-Řekni jen: Omlouvám se, pane Marchetti. -Omlouvám se, pane Marchetti.
Podrobnosti vynech.
-Podrobnosti vynechám. -Bude to lepší.
-Bude tam Brigitte? -O Brigitte mi nemluv. O ní se nebavíme.
Už nebudu tahat za záchrannou brzdu.
Správně!
Za brzdu se netahá, máma se nebouchá a o Brigitte se nemluví, ano?
-Už jsme blízko! -Vždyť ti to povídám!
Jdeme?
Pojď.
Nebouchni se.
Tak.
-Můžu ti dát hlavu na rameno? -Tak ale rychle.
Tak co?
Věřím ti, běž.
Neběhej!
Zavolám ti za 10 minut.
-Díky za Valentina, odvezeme ho. -V pohodě. A co ten Joseph?
Ta jeho vášeň pro záchrannou brzdu...
Už jsme blízko, ale nechce mi přejet ten most!
-Ukaž, je to zlomené? -To je v pohodě.
A co přátelé z ochranky v metru?
Brzo spolu pojedeme na víkend. Ale dneska z toho byl průser.
-Na půl hodiny zastavil trasu C. -Fakt?
Dej hlavu dolů a mačkej si to.
Já to nechápu.
Co nechápeš?
Chvilku předtím, než mi zlomil nos, mě držel za ruku, skoro mě hladil.
Musíš si uvědomit, že většina těch dětí byla dlouho zavřená.
Měsíce, někdy i roky.
Když si je vezmeme,
jsou s dalšími lidmi a nevědí si s tím rady.
Nechápou, co znamenají gesta. Byly příliš dlouho v izolaci.
Pak stačí chvilka nepochopení nebo úzkosti a vybuchnou.
Jelikož neumí používat slova, může to, jak jsi viděl, dost bolet.
Takhle bych ti to řekl.
Ale je to jen můj výklad.
Ve skutečnosti se o tom moc neví.
Víme jen, že je musíme dostat odtud.
Tak jak?
Na ORL ho za půl hodiny vyšetří.
Uděláme zatím rentgen. Pojďte se mnou.
Vdaná, pak rozvedená. Mám dvě holčičky.
-Noe je osm a Abigail pět. -Ty jsou taky ve Villeurbanne?
Ano, bydlí u mě.
Zbožňuju rozvedené lidi.
Omlouvám se. Dlužím vám vysvětlení.
Jsem na těchhle schůzkách děsně nervózní a říkám hrozné nesmysly.
Řekl jsem hloupost.
To ano.
Na něco jsem se vás nezeptala.
Tak se ptejte. Bude mi potěšením.
Eva mi říkala, ať vás požádám, ať si vypnete telefon.
Ano. Ale já si ho dal na letadlo hned, jak jsem přišel.
Takže můžeme...
Můžeme?
Vzlétnout.
Ano.
Jak jsem říkal to o tom letadle...
Já vím, že to nebyl vtip roku...
-Někdo za vámi přišel. -Za mnou? -Ano.
-Co tady děláš? -Neberete telefon.
Protože ho mám na...
Máme průšvih v ulici Anatola France. Ten novej hlídač to vůbec nedává.
Musíte tam jet.
-Je mi líto. -Mně je to taky líto.
-Tohle mi taky říkala. -Jsem vážně v rozpacích.
Já jsem Fabrice. Pracujeme spolu. Máme průšvih v ulici Anatola France.
-Jinak bych neobtěžoval... -Děkuju. Omlouvám se za nás za oba.
Zaplatím. Mám naspěch.
-Jak jsi věděl, že jsem tady? -Máte to ve sdíleném kalendáři.
-Jen jsem nevěděl, co je to šiduch. -Je tam napsáno šiduch?
To je na zabití.
Tomu říkám soukromí.
Šiduch je rande? Já nevěděl, že chodíte na rande.
A to se mě pořád někdo ptá, jestli s někým chodíte.
-Nemusíme to dál rozvádět. -To teda ne.
-Takže je to takovej židovskej Tinder. -Dej mi klíčky.
Jak spolupracujete s Brunem Harochem a jeho organizací Hlas spravedlivých?
Pracujeme v různých oblastech, ale vzájemně se doplňujeme.
Řešíme oba složité případy v módu jeden na jednoho,
tedy jeden pečovatel na jedno dítě.
Vzděláváme a školíme mládež z vyloučených lokalit.
Bruno často zaměstnává naše pečovatele.
Potřeboval víc lidí, když otevřel i noční provoz?
To bylo v červnu 2011. Je to tak?
Tak nějak.
Poté, co se na vás obrátil
a během jednoho roku se kapacita jeho zařízení zdvojnásobila,
neměl jste pocit, že podporujete někoho,
kdo lehkomyslně riskuje?
Moje odpověď se vám nejspíš nebude líbit.
-Povídejte. -Pomyslel jsem si, že má koule.
Emilie.
Pojďte nám někdo pomoct s Emilií.
Kde jsme to skončili?
Poetickým způsobem jste nám sdělil, že Bruno Haroche má koule.
-Mám to rozvést? -Není třeba. Díky.
Můžu vám říct, co já považuju za lehkomyslné?
Prosím.
Zavírat děti mezi čtyři stěny, dopovat je léky a přivazovat za nohy.
To je podle mě zrůdné.
Když se po měsících či rocích izolace dostanou k nám, je to složité.
Ze všech zpráv, co jsme prošli, hlavně těch z kraje, vyplývá,
že většina pečovatelů nemá odpovídající diplom.
Máte pocit, že na to, aby do vás někdo celý den bušil, existuje diplom?
Co tím chcete říct?
Co tím chci říct? Některá zařízení si vybírají.
Kdo se kývá, toho vezmou. Kdo slintá, toho ne.
Kdo kouše nebo bije ostatní, nemá šanci.
Nepřibarvujete to?
Netvrdím, že jsme hrdinové nebo nejlepší, ale nevybíráme si.
Chci. Nechci.
Chci sklenici, nebo nechci sklenici?
Ano.
Sklenice.
Ano, nebo ne? Nerozumím.
-Má žízeň. -Počkej. Musí mi to říct sám.
Valentine?
Chceš...
Chceš pít.
Naliju ti.
Na.
Pij.
Nechceš? Nerozumím.
-Ludivine, máš chvilku? -Ano. Hned.
Počkáš tady s ním? Hned jsem zpátky, Valentine.
V pohodě, Valentine?
Chceš?
Tak co? Díky.
Bravo. Výborně. Měl jsi žízeň.
Dnes to bylo úspěšné, Valentine.
Můžeš jít.
Brzo ahoj.
-Ahoj. -Ahoj.
Chci – jíst – restaurace – ty.
Nech toho.
Co jsem ti řekl? Nech toho.
Josephe!
Děkuju, Josephe. Nech to tady.
Ten plášť ti sluší.
Přineseš mi tu druhou krabici?
Brigitte... Brigitte...
Potřebuju tu druhou krabici.
Hodná Brigitte.
Pane Marchetti, už to zase dělá.
Josephe, pojď. Pojď.
Musíš ji nechat na pokoji.
Je očarovaný.
Někdo mě v těhotenství uhranul.
-Potvrdil mi to odborník -Oni jsou nejrůznější odborníci.
Omlouvám se. Mami, musíme jít. Ibou začíná být neklidný.
Hned jsem tam.
Syn je očarovaný a vy to nechápete.
Dřu ve dne v noci, abych ho odvezla domů k bratrovi. Tam ho odčarují.
Ale jak říkám, Ibrahim se zlepšil. Dobře teď jí...
Děkuju vám za to, co jste pro něj udělal, ale já už se rozhodla.
Odvezu ho k nám.
-Je to škoda. -Je uhranutý.
Jede se mnou.
-Rozmyslete si to. -Děkuju za všechno.
-Paní Diabatéová... -Jede se mnou!
-Mami, pojď. -Je to můj syn!
Promiňte jí to. Je tím teď úplně posedlá.
Každý má nějaké přesvědčení, hledá vysvětlení a vzhlíží, k čemu to jen jde.
My vzhlížíme k vám. Vidím, jak se u vás Ibou zlepšil.
Chtěli jsme vám to se sourozenci říct.
To rád slyším, protože od vaší matky
slyším jen o záchvatech a jinak nevím, co se doma děje.
Já vám jsem k dispozici, pokud to někdy chcete probrat obšírněji.
Ano, můžeme...
Můžeme se sejít a probrat to...
...podrobněji.
Už jsme se viděli? Obvykle pro něj chodí vaše sestra, že?
Ano, já jsem tady poprvé.
Jistě, jinak bych si vás všiml. Teda, poznal bych vás.
Už bych vás předtím viděl. Viděl bych vás a pamatoval bych si vás.
Mám dobrou paměť na...
Je nás osm sourozenců. Já jsem pátá.
To je vtipné. Já taky.
-To je vtipné. -To jo. Teda v naší rodině.
-V mojí těžko. -No jistě.
Bruno, promiňte, ale stíháte ty věci, co máte naplánované v kalendáři?
-V kalendáři? -V tom sdíleném.
V kalendáři...
Ve sdíleném kalendáři... Děláme totiž s organizacemi...
Ne s organizacemi, ale s kalendáři, co se synchronizují v cloudu... No nic.
-Jdu za matkou. -Jistě. Jestli chcete...
Kdybyste chtěla zajít na kávu, můžeme se domluvit.
-Jsem vám k dispozici. -Dobře.
Můžu vám klidně zařídit i šiduch směrem k Dakaru.
Evo, jste normální?
-Ahoj, Valentine. -Dobrý den.
Valentine, poslouchej.
Dneska je úterý.
Pak je středa.
A já přijdu ve čtvrtek.
Tak pojď.
Valentine, uklidni se.
Nech toho!
Pojďte mi pomoct!
Célio, podložku!
Uklidni se.
Uklidni se, Valentine.
-To bude dobré. -Lehni si.
Dívej se na mě.
Napočítáme do tří a pak půjdeme do pokoje.
Raz.
Dva.
A tři.
To bude v pohodě.
Tak pojď.
Bruno, nemáme na vybranou. Do 48 hodin odtud musí pryč.
Dobře. Zkusím něco vymyslet.
-Máte pro něj místo? -Místo se najde.
-Něco zařídím a dobře to dopadne. -Skvěle. Spoléhám na vás, Bruno.
-Na shledanou. -Díky. Na shledanou, paní doktorko.
-Pamatuješ posledně? -Klid.
Zopakujeme si pravidla, aby nebyly zmatky jako minule.
Mobily jsou zakázané. Kdo to řekne první, má bod.
-Shirel, počítáš to? -Jo. Hranolek je za bod.
Požádám čistou, nevinnou ruku, aby nám vytáhla papírek.
-Menacheme, máš čistou ruku? -A nevinnou.
A čistou, umytou jasmínem.
Takže...
VZÚ?
Výchovný a zdravotní ústav.
-KÚZ. -Krajský úřad zdravotnictví.
Pozor!
-DSLP! -Denní stacionář s péčí!
Denní stacionář s lékařskou péčí. Zapomněls na L! To neplatí!
Ty vole, vždycky to vynechám!
Máme bod!
-OSPZ -Odbor!
Odbor služby podpory zaměstnanosti
Co blbneš?
-Klid, Morgane. -Co ti je?
Jinak mě vždycky někdo předběhne.
-ŠA? -Školní asistent!
A když je to OAŠ, je to osobní školní asistent!
Máme dva body!
-Jak dva body? -Dvě odpovědi, dva body!
Dobře, Mounire. Ale je to jen za jeden bod.
-Shirel, jeden hranolek. -Jasně.
Jeden bod. Je to 3:3.
MMJ?
Mobilní jednotka...
Mezinárodní!
To ne!
Mezinárodní!
To dáš, Cédriku.
-Nech toho. -Čeho?
Myslíš, že tě nevidím.
Mobilní meziresortní jednotka!
A navíc na to přišel sám!
-Podvádíš. -Ne. -Já tě viděl.
Co děláš? Sežral body!
Jídlo není na hraní.
Jeden hranolek byl za bod. Proč jsi to udělal?
Tak pozor, teď to bude trochu těžší.
-Kolik to je? -Teď nevím. -Nevím, ale chutná mi to.
Přístav měl pět bodů. Hlas spravedlivých čtyři.
-No... -Ale no tak! -No dobře.
Tak pozor, tohle je za dva body.
Kdo to uhodne, získá pro svůj tým výhru.
KZZUPP?
Zařízení...
Tak co? Mounire?
-Nějaký zařízení. -Tohle je hustý.
KZZUPP! Nikdo?
Ale jo, počkej.
Krajské zdravotnické...
...zařízení pro urgentní příjem pacientů.
Krajské zdravotnické zařízení pro urgentní příjem pacientů.
Jsem v šoku. Mám chuť ti dát 10 bodů. Bravo!
-Určitě podváděl! -Ne! Hodně tam teď jezdí.
Protože pálí za tou jejich ortopedkou. Říkal mi to Malik.
Za prvé jsem nic neříkal, a jestli jo,
tak to byla ortofonistka, ne ortopedka.
-Tam je teď doktorka přes nohy? -To se stává, Mounire.
Mlčte! Každopádně jsme vyhráli. Přístav válí!
Přestaňte máchat rukama. Dylan pracuje pro mě.
Ne, smlouvu má Dylan s náma.
Klidně ti ji přinese. Co je psáno, to je dáno.
Co si o tom myslíš ty, Dylane?
-Já nevím. -Jak nevíš?
Kdyby sis musel vybrat, kdo by to byl?
-Dylane! Jsme rodina! -Jaká rodina?
Dylane! Jsme jedna krev!
Jaká je přesná role KZZUPP?
Upřesnila byste nám funkci tohoto zařízení?
Přijímáme nejzávažnější případy z celého pařížského regionu.
Ty, které už nejrůznější instituce a nemocnice nezvládají.
Naši pacienti představují hrozbu pro rodinu či zdravotnický personál.
Jak dlouho jsou u vás děti a mladiství průměrně hospitalizováni?
Teoreticky jsou sem umisťováni na tři měsíce.
Neměli by tady být příliš dlouho.
Někteří lidé, se kterými jsme už hovořili, se zmínili o tom,
že tyto těžké případy ne všude přijmou. Jaký je váš pohled na věc?
Vzhledem k naprosté přeplněnosti institucí je to realita.
Nejtěžším případům se všichni snaží vyhnout.
Tím si zřejmě vysvětlujete, že Hlas spravedlivých
působí 15 let, aniž by měl povolení.
Částečně ano. Péče o autisty je paradoxní.
Čím těžší případ, tím větší šance,
že rodině zůstane doma bez nároku na péči.
Vaše pacienty k nim posíláte pravidelně.
Jakou máte záruku správné medikace, kvalifikovaných pečovatelů,
bezpečnosti, náležitého prostředí a hygienických podmínek?
Ta organizace řeší naléhavé případy.
Přijímá bezpodmínečně všechny pacienty, které společnost odmítá
a kteří se zdánlivě nemůžou zlepšit.
Ale když necháme tuto instituci neoficiálně působit,
co nám zaručí, že jiné podobné ústavy budou stejně uvědomělé?
Nic.
Nezkoušeli jste je od toho někdy odradit, rozmluvit jim to?
My ve zdravotnictví máme protokoly. Oni postupují opačně.
Naslouchají svému srdci a víře.
Díky tomu nacházejí nové cesty mimo vyjeté koleje. Někdy jsme jim říkali:
Ten se chová násilně, nezlepší se.
Je to riskantní, neberte si ho. Neposlechli nás.
A něco vám řeknu.
Podle mě měli pravdu.
-Na shledanou. Dáte mi vědět? -Určitě. Spolehněte se.
-Napíšeme si? -Tak jo.
Valentine! Nech to.
Nesahej na to.
Máme čekat tady.
-Jak se vám líbila? -Kdo?
-Ta moje kamarádka. -Ta ze Štrasburku?
Ne, z Villeurbanne.
Byla skvělá. Ta z Villeurbanne.
Odešel jsem narychlo. Zavolám jí, omluvím se a pozvu ji na kafe.
-Pomůžete mi? -To nemusíte.
-Nelíbil jsem se jí? -Ale ano, o to nejde.
Mezitím se s někým seznámila.
-Je to vážné. -Budou zásnuby.
Tak to je vážné.
-Člověk nesmí zaváhat. -Ne. -Ještě ty poličky.
Mám kamarádku v Aix-les-Bains. Přijede na pár dní do Paříže.
Je to od vás hezké, Evo, ale už těch šiduchů nechme.
Arcachon, Biarritz, Nantes. Už mám toho cestování se šiduchem dost.
Já na to nejsem. Je to moc mechanické.
Všechny ty ženy v černém, s dlouhými rukávy a sukněmi...
Já mám rád pestré barvy. Chápete?
Ne.
Neruším?
Ne, už to budeme mít.
-Bylo to dobré? -Maliku, prosím vás.
-Tohle jsem donesl. -Prima. Máš něco na okno?
Jo.
Co řeknu zákazníkům? Koukni na to. Je to ochmatané.
Přestaň řvát. Sotva se toho dotknul. Neudělal to naschvál.
Jo? Já to viděl. Všechno to ochmatal.
-Co teď s tím? -Meleš to pořád dokola.
Říkám ti, že to neudělal naschvál.
Ty nejsi v pohodě. Vypadni!
-Cože? -Padej!
-Zbláznil ses? -Běž!
-Ty vole, co si to dovoluješ? -Nesahej na mě!
-Jak to myslíš? -Padej! -Ty vole, co si to dovoluješ?
Nech toho, uklidni se a běž se starat o Valentina.
-Pojď. -Co se děje?
Ten kluk sahal na crèmes brulées. Co s tím teď mám dělat?
Mám to hodit do koše?
-Podívej! -Rozumím.
Má problémy. Promiňte mu.
A tamten mě poslal do prdele. To se neříká.
-To ne. I jemu promiňte. -To se neříká. -My to zaplatíme.
-To se nedělá. -Zaplatíme.
-Co se tady děje? -V pohodě.
Malé nedorozumění, ale už se to vyřešilo.
-Nic se neděje, že? -Nic se neděje.
-Tak se uklidněte a zpátky do práce. -Jistě. -Máme tady hosty.
-Běžte do pokoje. -Pokoj 808.
Přišly mu boží...
Valentinovi se velice líbily...
Velice...
Kašlu na to. Přišly mu boží.
Zní to dobře?
Zní to líp, ne?
Valentinovi přišly boží crèmes brulées. Jasně, dám to tam.
Máte chvilku?
Jistě.
Josephe, počkej na mě v autě.
-Co se děje? -Zaměstnanci si začínají stěžovat.
Především jedna zaměstnankyně. Asi vám o ní povídal.
-Ne. Jak se jmenuje? -Brigitte. Brigitte Monierová.
To mi něco říká. Líbí se mu?
To je slabé slovo.
Ráno mě požádala, ať jí změním služby.
Promluvím s ním o tom. Musíte mu dát trochu času.
-Ale jinak jste s ním spokojený? -Pracovně mu nemůžu nic vytknout.
Ale Brigitte Monierová je velký problém. Je z toho celá nesvá.
Pořád jí chce dávat hlavu na rameno. Chce, aby mu ukazovala ponožky.
Vyjadřuje tak náklonnost. Slova u něj mají jiný význam.
Když ho člověk zná...
Máme firmu. Máme pravidla. Některé věci si nemůžeme dovolit.
-Navíc mám teď jiné starosti... -Já vás chápu. Pane Marchetti...
Domluvili jsme se na týdnu na zkoušku a pak, že si řekneme.
A tak si to právě říkáme, ne?
Je to moc složité.
Ještě štěstí, že jsem ho neposlal na ty pochůzky.
To jo.
Aspoň jsem to zkusil.
Jo. Aspoň jste to zkusil.
Ty vole, co to znamená?
Proč mi posílá jahodu?
Koukni, Valentine.
Nevíš?
Je to dobrý, nebo ne?
Trampolína?
-Ahoj, Menacheme. -Nazdar, Dylane. Ahoj.
-Umírám hlady. Co nesete? -Kuře a brambory.
-Je zase ta pletená buchta? -Chala? Jasně, ta je vždycky.
Super.
My běžíme. Je pátek, nestíháme.
-Šabat šalom, chlapče. -Tobě taky.
Abyste vyprali 4 kg prádla s pouhými 12 litry teplé vody,
potřebujete automatickou pračku Philips.
Automatická pračka Philips zabere minimálně místa, jen 40 cm.
Pár jednoduchých úkonů a pracuje za vás.
Vypadá to, že se uklidnil, tak já vyrazím.
-Ani jste se nedotkl toho koláče. -Moc mi chutná, Hélène,
ale dám si až jindy.
-Zabalím vám ho. -Nechci vás obtěžovat.
Mě to neobtěžuje.
Zvládneme to, Hélène. Zvládneme to.
Dáme to. Už jsme blízko.
Nedělali jsme to zbytečně. Nakonec se to vyplatí.
Musíte mi věřit a vydržet.
Co s ním bude, až tady nebudu?
Nesnesla bych, kdyby byl někde zavřený.
To se s ním radši rovnou odpálím.
Já si ten koláč asi dám. Je to ten ananasový?
Valentine!
Kurva! Do prdele! Valentine!
Valentine!
Dobrý den, tady Bruno Haroche. Nechte mi vzkaz a já zavolám zpět.
Děkuji.
Valentine!
Maliku, tady Dylan.
-Musíš přijet. -Prohledáme komplet okolí hotelu.
Parky, tramvaje, autobusové zastávky, stanice metra, tam, kde je teplo.
Nejdeme spát, dokud ho nenajdeme. Fabrici, volal jsi Brunovi?
-Je pátek, nezvedne to... -Nějak mu to sděl.
Máte mobily, dáváme si vědět. Jedeme!
Do háje!
-Jedeme po Rue de Meaux do Rue Petit. -My jedeme Jaurèsovou do Secrétanovy.
-Zatím nic. -Dobře.
Sadio, zavolej Cédricovi. Za 10 minut sraz na Stalingradu.
-Něco nového od Mounira? -Ne.
Tak jeď!
Neviděli jste kluka v přilbě? Hubený.
Ne, nic mi to neříká. Dej mi na sebe číslo. Když ho uvidím, zavolám ti.
Jdi do prdele!
Jdeme dál!
Půjdeme tamhle.
Co je? Co je?
Kurva!
Maliku, jde po obchvatu mezi Porte de Pantin a Porte des Lilas. Rychle!
Jedeme tam!
Valentine!
Pojď!
Ber ho!
Dupni na to!
-Na co potřebujete moje doklady? -Je to obvyklý postup.
Tohle nesmíte.
Vypadáte chytře, jistě to chápete.
Vyběhl jsem narychlo a nemám u sebe doklady.
Stavím se za tebou. Zavolám ti.
Posral jsem to.
-Rozveď to. -Říkám, že jsem to posral.
Stejně je jasný, že končím.
Na něco se tě zeptám, Dylane.
Víš, proč jsi přišel do Přístavu?
Dívej se mi do očí, když s tebou mluvím!
Já ti to povím. Jsi tady, protože nejsi nic.
Když jsem tě poznal, flákal ses po sídlišti.
Starat se o tyhle děti je pro tebe dar.
Díky tomu máš místo na světě. Nikdo ti ho doteď nenabídl a už nikdy nenabídne.
Jenže ty tu šanci musíš využít.
A to si musíš vyřešit sám se sebou.
To za tebe nikdo neudělá.
Přemýšlej o tom.
Jedeme!
Policejní ústředí, 19. obvod
Dopisem z 20. 2. 2017 vedoucí kanceláře ministra sociálních věcí a zdravotnictví
a státní tajemník pro handicapované a boj proti sociálnímu vyloučení
pověřili GISV, tedy nás,
prověřit zařízení, spravovaná vaší organizací,
kde jsou bez povolení ubytovány děti a dospělí s těžkým autismem,
případně je jim tam poskytována denní péče.
Toto šetření navazuje na řadu inspekcí a vyžádal si jej kraj, neboť shledal,
že je zde s klienty špatně zacházeno, zejména v pařížských zařízeních.
Příčinou jsou nevhodné prostory, nekompetentní personál
a absence dlouhodobého plánu.
To všechno vím. Můžu něco říct? Skončili jste?
Ne úplně. Rádi bychom slyšeli o útěku Valentina Fourniera,
kterého jste nechal samotného v hotelu s mladým nekvalifikovaným pečovatelem
a kterému se jako zázrakem nic nestalo, když byl ve vaší péči.
Máme mnoho otázek. Bude to chtít trpělivost, pane Harochi.
To se hodí. Jsem rád.
-Víte proč? -Ne. Jistě nám to řeknete.
Čekal jsem vás. Už docela dlouho.
Taky na vás mám několik otázek.
Když nepostupujeme profesionálně, jak se tvrdí ve vašich zprávách,
proč mi už 15 let krajský zdravotní úřad,
sociální odbor, soudci, lékaři i nemocnice
denně volají na mobil s dotazem, jestli můžeme přijmout další děti?
Proč jich mám ve dne v noci na starosti 40 a dalších 50 na čekací listině?
Proč nám neustále někdo klepe na dveře?
-Poslyšte... -Ne, proč?
-Ptám se proč. -Rozumím. Řešme to v klidu.
Chápeme vaše rozčilení
a jsme si vědomi těžkostí a obav rodin a dětí, o které se staráte,
-ale nemůžeme dovolit, aby se... -Ušetřím vám čas.
Všechno je to jen otázka peněz.
Všichni si to přehazují sem tam. Nikdo za těžké případy nechce platit.
Proč je sem bereme? Nikdo je nechce.
Vy vidíte na jedné straně bílého rytíře, co spasí lidstvo,
a na druhé chladné úředníky, odtržené od reality,
ale vězte, že situace je složitější.
Pustil jste se do věcí, jež vzbuzují otázky.
Naším úkolem je zajistit větší bezpečnost.
Máte pravdu.
Zůstaňme slušní, klidní a rozumní.
V poslední době jsem o tom hodně přemýšlel
a myslím, že...
Myslím, že jsem našel řešení.
-Posloucháme. -Prosím.
Vezměte si je.
Vážně, vezměte si je.
Ale vezměte si je všechny.
Matéo Laprade, hyperagresivní. Neustále se bouchá do hlavy.
I když je předávkován léky, bije sebe i okolí. V noci spí jednu až dvě hodiny.
Žádná instituce ho nepřijala.
Jedenáct odmítnutí. Víte, co řekli jeho matce?
Přijďte za 10 let, až budeme mít vhodné zařízení.
Matéo. Vemte si ho.
Idriss Diop. Epileptik. Těžký autismus.
Zkrotit ho lze jen ve třech lidech.
Vy ho připoutáte, nadopujete a zavřete.
Vezměte si i Idrisse.
Musawir Leguen. Trvalo nám pět měsíců, než se postavil na nohy.
Rád chytá všechno kolem. Ruce, paže, ale nejradši vlasy.
Víte, co provedl minulý týden? Skalpoval vychovatelku. Vemte si ho.
-Pane Harochi... -Vemte si Cécile Laporteovou.
Kevin Loiseau, vemte si ho! Luka Bovin, vemte si ho!
Valentin Fournier, Julie, Ibrahim,
Aïcha, Frédéric. Vemte si je všechny!
A upřímně, opravdu upřímně...
...vám přeju hodně štěstí.
V průběhu let získaly některé asociace, působící v oblasti duševního zdraví,
duševních poruch a ochrany dítěte zcela mimořádné postavení.
Ahoj, Jérémie.
Nazdar, Jérémie. Jak je?
Dneska si to užijeme. Nastup si. Já jsem Bruno.
Já jsem Bruno.
Oficiální instituce problém dlouho neřešily z obavy,
že by tato zařízení byla uzavřena a najít péči pro tyto citlivé děti by bylo ještě těžší.
Mám tam ještě nasypat?
Co to znamená? Ráda jíš?
-Má hlad. -Máš hlad?
Dali jsme gól!
Připomenu hlavně tady Mounirovi, ale i všem ostatním jednu věc.
Pečovatelé góly dávat nesmějí!
-Tohle není o tobě. -Když hraju, tak hraju.
Jsi borec!
Dal jsi to!
Kam jdeš?
Kam jdeš? Ne!
Zdrháme!
Hele, Sadio, bacha na tu harissu, aby nebyla radioaktivní…
Dávejte pozor, prosím!
Máme takový zvyk. Když někdo získá diplom, musí se udělat randál!
Zavřít jediné zařízení, poskytující péči dětským psychiatrickým pacientům,
aniž by bylo k dispozici alternativní řešení, nepřipadá v úvahu.
Proto výjimečně doporučujeme udělit organizaci dočasné povolení.
Výňatek ze zprávy Generální inspekce sociálních věcí (GISV)
Pondělí, 17. 4. 2017
Pojď.
Tak. Vidíš?
Ono to jde.
Pěkně v klidu.
Půjdeme jíst do jídelny za ostatními.
Pomalinku.
-Dylane, vezmeš si Valentina? -Ahoj, Valentine.
Takhle ti to sluší.
Pojď se posadit.
Památce Johanna Bouganima
Davidovi, Matéovi, Salimatě, Virgilovi, Brahimovi a všem ostatním
VÝJIMEČNÍ
Subtitles by sub.Trader subscene.com